V
vredensgnag
Gjest
Det er mye begrepsforvirring innen hifi. Det holder jo å lese Dynamikktråden for å skjønne det.
http://www.hifisentralen.no/forum/index.php?topic=33870.0
Denne tråden er tenkt å skulle være konstruktiv, målet er å bli enige om noen definisjoner. Den er i gang pga noen utsagn omkring "mikrodynamikk."
Personlig mistenker jeg at mikrodynamikk er et ord som oppstod ved et "heldig" uhell, når det egentlig var mikrodetaljer man hadde tenkt. Og dette er grunnen til at detaljer som regel nevnes sammen med mikrodynamikk, for å presisere hva man mener.
Her er noen eksempler - det formelig kribler i skribentene etter å skrive mikrodetaljer:
"mikrodynamikk og detaljer"
"tekstur og mikrodynamikk"
"detaljeringsgjengivelse, mikrodynamikk og timing"
"frisk mikrodynamikk og skarpt fokuserte transienter"
"mangler litt mikrodynamikk og detaljering"
"mikrodynamiske nyanser"
"har jeg blitt vant med utrolig oppløsning, hurtighet og derav høy mikrodynamikk"
"de minste mikrodynamiske nyanser"
"sprudlende mikrodynamikk med superkrispe transienter"
"mangler en del på findetaljer, mikrodynamikk"
"tross lettere mangel på mikrodynamiske detaljer"
"især hvad angår mikrodynamikken og detaljerne"
Om man nå skal ha begrepet mikrodynamikk/mikrodetaljer, så bør det også få en fast betydning, f.eks:
Mikrodynamikk = anleggets evne til fingradert detaljgjengivelse mot det større lydteppet.
Selv syns jeg mikrodetaljer er mer rett på sak, og da ville jeg skrevet:
Mikrodetaljer - anleggets evne til å skille ut fingraderte detaljer mot det større lydteppet.
Av sitatene ovenfor ser man at ordet transienter også går igjen, og fra Gaia-tråden har vi en omstendelig diskusjon omkring utklinging, som er et annet ord det er noe uklarhet omkring.
Innen musikk har vi attakk-transienter og decay-transienter for anslag/motivering av en tone; altså tonens inngang og utgang, som i begge tilfeller er overgangslyder, ved inngangen ofte en abrupt overgang, ved utgangen ofte en uttoning, eller utklinging (som kommer av tysk ausklingel).
Transienter er viktige, ikke bare i et anlegg, men i musikk overhodet. Og en musikers evne til å behandle disse presist er målet på musikerens evner. Så greit nok at det også er mål på anleggets.
Transientene avgjør vår oppfatning av tonens klangfarge. På engelsk 'timbre.'
Inngangstransientene (attakk-transientene) inneholder store deler av den informasjonen vi trenger for å skjelne instrumenter fra hverandre. (Instrumenter kan produsere toner på samme frekvens, men likevel ha ekstremt forskellige klangfarger.)
En tone kan deles inn i fire faser, etter elementene som tegner tonen.
Inngang, kropp, avslutning, avmetning (utklinging).
På engelsk: attack, sustain (steady-state), retard, decay.
Det kan illustreres slik:
Inngangstransienten er en peak; deretter oppstår steady-state fasen som angir tonens kropp, denne holdes/behandles ulikt alt etter intensjon; så avslutter musikeren tonen på forskjellig vis alt etter instrumenttypen, det fører tonen inn i avdempingen, som enten skjer upåvirket ved utklinging, eller påvirket ved demping, som da blir en forlenging av den aktive avslutningen (f.eks. ved pedalbruk på et piano, eller ved bruk av gitarhalshånden.)
Og selv om man aktivt har dempet selve tonen, kan det godt være at instrumentet fortsatt resonnerer, og dermed altså leverer en utklinging, pga energien som tonen utløste. Men et mål på et instruments renhet i klang(fargen) er i hvilken grad musikeren har kontroll over slike etter-resonnanser.
Som vi skjønner er det her mengder av bittesmå detaljer - mikrodetaljer - som ikke har noe med tradisjonell forståelse av musikalsk dynamikk (kommer i senere innlegg) å gjøre, men som handler om detaljeringsgrad.
I tillegg vil det være mengder av mikrodetaljer som et resultat av lydproduksjonen: plekter/negler mot strenger, fingertupp mot ditto, pustelyder, buebruk, ventiler på blås, nærmest et uendelig antall.
Detaljeringsgraden er avhengig av instrumentets kvalitet og musikerens dyktighet.
Hvorvidt den fanges avhenger av opptaksutstyrets oppløsning og følsomhet, eller lytterens innsikt.
Og om den gjengis korrekt vil avhenge av lytterens gehør og ferdigheter (om denne f.eks. skal forsøke å etterligne tonen), eller anleggets evne til å levere en naturtro reproduksjon.
http://www.hifisentralen.no/forum/index.php?topic=33870.0
Denne tråden er tenkt å skulle være konstruktiv, målet er å bli enige om noen definisjoner. Den er i gang pga noen utsagn omkring "mikrodynamikk."
Personlig mistenker jeg at mikrodynamikk er et ord som oppstod ved et "heldig" uhell, når det egentlig var mikrodetaljer man hadde tenkt. Og dette er grunnen til at detaljer som regel nevnes sammen med mikrodynamikk, for å presisere hva man mener.
Her er noen eksempler - det formelig kribler i skribentene etter å skrive mikrodetaljer:
"mikrodynamikk og detaljer"
"tekstur og mikrodynamikk"
"detaljeringsgjengivelse, mikrodynamikk og timing"
"frisk mikrodynamikk og skarpt fokuserte transienter"
"mangler litt mikrodynamikk og detaljering"
"mikrodynamiske nyanser"
"har jeg blitt vant med utrolig oppløsning, hurtighet og derav høy mikrodynamikk"
"de minste mikrodynamiske nyanser"
"sprudlende mikrodynamikk med superkrispe transienter"
"mangler en del på findetaljer, mikrodynamikk"
"tross lettere mangel på mikrodynamiske detaljer"
"især hvad angår mikrodynamikken og detaljerne"
Om man nå skal ha begrepet mikrodynamikk/mikrodetaljer, så bør det også få en fast betydning, f.eks:
Mikrodynamikk = anleggets evne til fingradert detaljgjengivelse mot det større lydteppet.
Selv syns jeg mikrodetaljer er mer rett på sak, og da ville jeg skrevet:
Mikrodetaljer - anleggets evne til å skille ut fingraderte detaljer mot det større lydteppet.
Av sitatene ovenfor ser man at ordet transienter også går igjen, og fra Gaia-tråden har vi en omstendelig diskusjon omkring utklinging, som er et annet ord det er noe uklarhet omkring.
Innen musikk har vi attakk-transienter og decay-transienter for anslag/motivering av en tone; altså tonens inngang og utgang, som i begge tilfeller er overgangslyder, ved inngangen ofte en abrupt overgang, ved utgangen ofte en uttoning, eller utklinging (som kommer av tysk ausklingel).
Transienter er viktige, ikke bare i et anlegg, men i musikk overhodet. Og en musikers evne til å behandle disse presist er målet på musikerens evner. Så greit nok at det også er mål på anleggets.
Transientene avgjør vår oppfatning av tonens klangfarge. På engelsk 'timbre.'
Inngangstransientene (attakk-transientene) inneholder store deler av den informasjonen vi trenger for å skjelne instrumenter fra hverandre. (Instrumenter kan produsere toner på samme frekvens, men likevel ha ekstremt forskellige klangfarger.)
En tone kan deles inn i fire faser, etter elementene som tegner tonen.
Inngang, kropp, avslutning, avmetning (utklinging).
På engelsk: attack, sustain (steady-state), retard, decay.
Det kan illustreres slik:
Inngangstransienten er en peak; deretter oppstår steady-state fasen som angir tonens kropp, denne holdes/behandles ulikt alt etter intensjon; så avslutter musikeren tonen på forskjellig vis alt etter instrumenttypen, det fører tonen inn i avdempingen, som enten skjer upåvirket ved utklinging, eller påvirket ved demping, som da blir en forlenging av den aktive avslutningen (f.eks. ved pedalbruk på et piano, eller ved bruk av gitarhalshånden.)
Og selv om man aktivt har dempet selve tonen, kan det godt være at instrumentet fortsatt resonnerer, og dermed altså leverer en utklinging, pga energien som tonen utløste. Men et mål på et instruments renhet i klang(fargen) er i hvilken grad musikeren har kontroll over slike etter-resonnanser.
Som vi skjønner er det her mengder av bittesmå detaljer - mikrodetaljer - som ikke har noe med tradisjonell forståelse av musikalsk dynamikk (kommer i senere innlegg) å gjøre, men som handler om detaljeringsgrad.
I tillegg vil det være mengder av mikrodetaljer som et resultat av lydproduksjonen: plekter/negler mot strenger, fingertupp mot ditto, pustelyder, buebruk, ventiler på blås, nærmest et uendelig antall.
Detaljeringsgraden er avhengig av instrumentets kvalitet og musikerens dyktighet.
Hvorvidt den fanges avhenger av opptaksutstyrets oppløsning og følsomhet, eller lytterens innsikt.
Og om den gjengis korrekt vil avhenge av lytterens gehør og ferdigheter (om denne f.eks. skal forsøke å etterligne tonen), eller anleggets evne til å levere en naturtro reproduksjon.
Vedlegg
-
10.7 KB Visninger: 3.166