Fikk en lytt i går også. Noterte meg følgende:
GRF90 har to justeringsmuligheter for diskant, "treble energy" og "treble roll off", hver av disse har 5 ulike posisjoner.
Fyne Vintage 15 har trinnløs justeringsmulighet for henholdvis "hf energy controll" og "presence". Det går selvsagt raskere å justere på Fyne siden man ikke må skru ut og inn "pinner" men bare vrir på justeringshjul. I tillegg virker det som spennvidden på justeringene er større, i tillegg til at det selvsagt er enklere så sy dette til dit man ønsker i og med at det er trinnløst - du må ikke opp et helt knepp, du kan vri 4 grader.
På GRF90 valgte jeg å la "treble energy" være nøytral, mens jeg kjørte "treble roll off" på maks senkning (-6). Jeg jobbet ganske mye med dette, og konkluderte med at dette var best. Det gav i sum mest bass uten å ta lufta ut av diskanten. Litt underlig at jeg på Vintage 15, i hvert fall så langt, har konkludert med at HF Energy Controll settes tett på minimum mens jeg kjører presence noe opp (+). Det later ikke til at det å justere på "HF energy controll" gjør annet enn å justere nivået, det endrer ikke på karakteren. Følgelig er det bare å skru ned nivået, skru opp volumet, og vips har du mer mellomtone og bass. Innstilingene av Fyne Vintage 15 gir intuitivt noe mer mening og er litt mer lettfattelig. Hva skal jeg si? På GRF90 var det som om disse to justeringene gjorde mye av det samme, men litt ulikt, justeringen av den ene la seg i større grad "oppå" den andre. På Vintage 15 er det mer opplagt at de gjør ulike ting, og følgelig er det enklere å justere disse hver for seg. "Presence" gir mer fokus og presisjon i mellomtonen. Jeg oppfatter det litt som om dempingsfaktoren også endres noe. Besnærende.
Jeg har hatt begrenset med tid, men dette er de første inntrykk.
Nok om ratting av hjul. En annen vesentlig forskjell er at lyden typisk ble hardere og mer pågående oppover ved pådrag på GRF90, mens det nå blir vesentlig mer bunndrag og trøkk når man skrur opp volumet. Før, tynnere og hardere, nå mer bass. Spiller man lavt låter de to parrene derfor mer likt hverandre enn de gjør når volumet økes. Uavhengig av volum er det definitivt mer "fløte i sausen" med Fyne. Dette oppfattes umiddelbart også av fruen fra før hun egentlig hadde satt seg ned for å høre etter.
Sånn umiddelbart kan jeg ikke si at jeg savner noe, og den ekstra kroppen, tyngden, fylden, trøkket og dynamikken gjør at jeg har spilt mye rock og blues de siste dagene. Dette er mer min type lyd.