StigErikTangen skrev:
Å lage et lytterom HELT uten påvirkning på resultatet krever et ekkofritt rom, noe som i praksis ikke lar seg gjøre. Ikke at noe sånt er veldig behagelig å oppholde seg i heller.
Derfor må man leve med at rommet påvirker, og spørsmålet er jo
hvilken påvirkning man kan leve med, selv om jeg personlig ønsker meg et lytterom som ikke påvirker. Da må man velge kompromisset med noe som påvirker, men minst mulig og minst mulig "skadelig". Og når man så skal bestemme seg for hva "minst mulig skadelig" er for noe så begynner morroa... hver mann sin gift i så måte!
Meget godt poeng!
Å fjerne lytterommet fullstendig fra sansenes rekkevidde er ikke mulig uten ekstreme konstruksjoner som sett i ekkofri rom på sykehus. I et vanlig relativt lite rom vil ørene oppfatte det hele som et vanlig relativt lite rom, selv med relativt store doser demping. Ørene er for smart til å ikke legge merke til refleksjonene.
Her er en graf som viser høreterskel for en spesifik type refleksjoner målt i ekkofritt rom på diverse typer lyder:
Som det kan sees er transiente lyder svært avslørende for romakustikk.
Å dempe alt mest mulig gir mindre effekter av akustikken, men det gir i seg selv ingen spesiell akustisk respons. Å bygge inn en kontrollert dose klang kan sette tingene på plass i forhold til det vi hører.
Normalt vil ørene oppfatte en sterk refleksjon som den første refleksjonen i rommet. I naturlige situasjoner er dette nettopp den første refleksjonen fra rommet. Et LEDE/RFZ rom søker å dempe alle refleksjoner frem til et punkt hvor det følges på med en kraftig dose energi. Dette gir den psykoakustiske effekten at de tidligere refleksjonene blir sortert ut av hørselen som irrelevant. Rommet oppfattes da som å ha den første refleksjonen der den store utblåsingen med energi befinner seg. Som eksempelet i posten over viser.
Dette gir, kontraintuitivt, større klarhet og definisjon i lydbildet. Ørene er vant til å bruke informasjonen både fra direktelyd og refleksjoner til å bestemme seg for hva det er som høres. På en måte kan det sees som at øret kan gjøre flere målinger på samme lyden og summere informasjonen. Dette forutsetter at refleksjonen(e) er såpass tidlig(e) at den/de smelter sammen med direktelyden. Grensen for dette er variabelt, men sånn ca 20 millisekunder er et greit utgangspunkt.
Store konsertsaler som låter bra har alle til felles at det er et gap mellom direktelyd og første refleksjonene rundt 20 millisekunder. Det gir økt tydelighet i lyden og en følelse av intimitet som ellers mangler i store rom.
Finnes også mange andre varianter av rommodeller å velge på. Non-enviroment rom prøver å fjerne alle refleksjoner, uten å gi en ekkofri følelse for personene som fysisk er tilstede i rommet. En annen variant er ambechoic rommet Massenburgs rom (Blackbird Studio C). En del av disse modellene forklares her:
http://www.rpginc.com/news/seminars/Diffuse_Seminar_2007_iRoom.pdf
Noen Serbere publiserte nettopp en rom modell som ligner mye på RPG's ambechoic rom, en lett forklaring finnes her:
http://myroom-acoustics.com/index.php?option=com_content&view=section&id=5&Itemid=72
Responsen i de to sistnevnte rommene minner en del om ETC grafen Stig Erik Tangen postet tidligere.
Front To Back rommene som Thomas Jouanjean har utviklet er en annen modell igjen. Benytter seg av en serie tidlige diffuse refleksjoner for å pakke inn lytteren i et anonymt refleksjonsfelt som hjelper til å definere direktelyden uten å herpe med lydkvaliteten.
Alle veier fører til Rom. Og London. Og Madrid. Og Kuala Lumpur. Og Buenos Aires. Og Reykjavik. Og... og.... Er mange veier til lydmessig nirvana!
![Smile :) :)]()